Dodržení výškového modulu 250 mm je dosti obtížné, neboť poloha a rozměry oken vzhledem ke světlé výšce místnosti vyžadují možnost provedení zdiva různých výšek. Týká se to především výšek parapetů, výšek stěn pod úlož- nými plochami nadokenních a nadedveřních překladů a celkových výšek stěn. Jsou tedy potřebné i výšky zdiva mimo násobky modulu 250 mm. Proto se vyrábějí svisle děrované cihly tak zvaného nízkého řezu. Výška těchto cihelných bloků je 155 mm a s vrstvou maltového lože 12 mm (tj. s ložnou maltovou spárou) tvoří výšku v jedné vrstvě cihel 167 mm, což jsou 2/3 výškového modulu 250 mm. Kombinací vrstev cihel s modulem 250 mm a vrstev cihel s modulem 167 mm lze navrhovat téměř libovolné výšky zdiva ve stěnách s otvory, požadované výšky vyzdívek betonových a ocelových skeletů vícepodlažních budov a vyzdívky nosných konstrukcí vícepodlažních hal. Hodnoty možných výšek stěn dosažených kombinací vrstev s modulem 250 a 167 mm (s odstupňováním po 83 mm, tj. po 1/3 výškového modulu 250 mm) jsou uvedeny v tabulce 8-1.
Pro vyzdívání vnitřních nosných stěn jsou určeny svisle děrované cihly 497 x 200 x 238 mm, 372 x 240 x 238 mm, 247 x 300 x 238 mm. Pro tloušťky stěn 240 a 300 mm je možno použít univerzální nízké cihly 240 x 300 x 155 mm, které mají všechny čtyři boční plochy opatřeny mělkými drážkami. Svislé styčné spáry zdiva z těchto cihel se vyplňují maltou. Hodnoty možných výšek stěn uvedené v tabulce 8-1 platí i pro zdivo z těchto cihel. Vazby cihelných bloků jsou znázorněny na obr. 8-3, 8-4 a 8-5.
Významnou konstrukční zásadou pro provádění jednovrstvých zděných příček je jejich bezpodmínečné přikotvení k přiehlým svislým nosným prvkům, čímž se zajistí jejich stabilita proti překlopení. Přilehlými svislými nosnými prvky mohou být cihelné nosné stěny, cihelné nosné pilíře, betonové stěny a betonové nebo ocelové sloupy.
V nosných cihelných stěnách nebo pilířích se pro připojení příček vynechávají drážky nebo kapsy. Při zdění příčky se do nich zasunou cihly, z nichž se příčka vyzdívá. V místech, kde nelze drážky nebo kapsy ze statických nebo jiných důvodů vytvořit (obvykle k tomu dochází u pilířů), vyloží se ze zdiva nosného prvku cihly označované jako ozuby. Takto řešená připojení se používají tehdy, pokud jsou výšky zdicích prvků nosných stěn a příček ve stejném výškovém modulu.
Způsob napojení na přilehlé konstrukce (podlahu, stěny, strop) je velmi důležitý u stěn, na které jsou kladeny vyšší akustické požadavky. Tzv. akustické stěny, nejčastěji oddělující místnosti bytu od jiných hlučných prostorů, se vyzdívají ze speciálních zdicích prvků, které většinou mají vysokou objemovou hmotnost, nebo naopak z lehkých zdicích bloků, které se vylévají cementovou maltou nebo betonem, novinkou jsou akustické zdicí prvky s objemovou hmotností do 1 000 kg·m-3 a speciálním děrováním. Stěny je potřebné po celém jejich obvodu od přilehlých konstrukcí oddělit akustickou podložkou či vložkou tak, aby se hluk z jedné místnosti nepřenášel tzv. vedlejšími cestami z dělicí stěny do těchto přilehlých konstrukcí a odtud dále do druhé místnosti.
Jakýmkoli zásahem do akustických stěn (např. vedením vzduchotechniky vedením kanalizačního či vodovodního potrubí stěnou, zasekáním elektroinstalačních krabic apod.) může dojít k tzv. akustickému mostu, který způsobuje nepřímý přenos zvuku. Všechna případná místa styků instalačních vedení s akustickou stěnou je proto nutné upravit pomocí vhodných izolačních materiálů.
Dalším z akustických mostů může být nesprávné napojení podlahy ke stěnám po obvodu místnosti. Podlahy v jednotlivých místnostech musí být tzv. plovoucí, tj. betonová vrstva podlahy se oddělí od stropní a stěnové konstrukce akusticky měkkou hmotou (nejlépe speciální minerální vlnou překrytou stavební lepenkou), která vytvoří oddělující vrstvu zachycující kročejové chvění.
(Autor: Ing. Dimitrij Pume, DrSc., Kloknerův ústav ČVUT)
—————————————————————————————————————–